PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Co tu děláte? Na koleje nesmíte!
Je to nebezpečné. Vraťte se do vagonu.
Neslyšel jste? Zpátky do vagonu.
Co se děje?
To není možný.
Doktorko Everestová?
Promiňte.
Dobře, že jste zpátky.
Ne, počkejte. Nemůžete odejít.
Měl jsem hroznou halucinaci. Co jste mi dala?
Pojďte dovnitř a probereme to v klidu.
Můžete mi všechno říct. Jen prověřím váš stav.
Nějaký problém s cestou? Jak to šlo?
Deset minut mi stačilo. Mějte se.
Počkejte! Deset minut?
Byl jste pryč tři dny.
15. LEDNA, 79 ZMEŠKANÝCH HOVORŮ, 571 NOVÝCH ZPRÁV
- Vrátíte se. - Pochybuju.
- Vrátíte. - Proč bych se vracel?
Nevím, co jste viděl,
ale byl jste tam a jste v pořádku zpátky.
To znamená, že můžete navštívit spoustu vesmírů.
Nerozumím vám.
Každé rozhodnutí, které jsme neudělali, má svůj vlastní vesmír.
Jo, jasně.
Eduarde, jsi to ty?
- Ahoj, mami. Jsem to já. - Kde jsi?
Volali jsme na policii a do nemocnic.
Hledali jsme tě! Co jsi dělal?
Jsi v pořádku? My mysleli...
A jste v pořádku zpátky.
To znamená, že můžete navštívit spoustu vesmírů.
KLÍČ
Chtěl bys...
...ještě něco?
Ne, díky. Bylo to výborný, mami. Vážně.
Můžeš mi teď říct, kdes byl poslední tři dny?
Eduarde, proč jsi nezavolal?
Ne, já tam dojdu.
To budou oni.
Ahoj, jak se máš? Dobrý?
Eduarde.
Ráda tě vidím. Kde jsi byl?
Proč jsi zmizel?
Vždyť to není nic hroznýho.
Tři dny. Byl jsi pryč tři dny.
- Òscare. - To ti nepřijde dlouho?
Víš, jak jsem se bál?
Mysleli jsme, žes udělal nějakou blbost.
Prostě jsem včera před rozedněním šel ven.
Chtěl jsem na čerstvý vzduch, trochu popřemýšlet, nic víc.
Eduarde.
Včera jsi tady nebyl.
Nevysvětlíš nám to?
Není co vysvětlovat, chtěl jsem být sám.
A teď chci spát.
S dovolením.
Díky, že jste měli starost.
Moc dobrý, díky.
- Ne, to ne. Udělám to. - Díky.
Spí jedenáct hodin v kuse.
Potřebuje doktora.
Proč nejdeš domů? Slibuju, že...
Ne, to ne. Přinesla jsem si kufr plný věcí.
Býval to i můj dům, než...
Než...
Eduarde. Eduarde, prober se.
Eduarde!
Pojď, pomůžu ti.
Ne, dobrý. Zvládnu to sám.
Zvládnu to.
- Kde je Clara? - Odešla.
Musela na večeři.
Kolik je hodin? Úplně jsem ztratil pojem o čase a prostoru.
Prostoru?
Kde je ta fotka, co jsem rozbil?
A alba z minulý noci?
My jsme nic nevyhazovali.
Jen jsme je prošli. Pomohli nám tvůj bratr a Tere.
Všechno jsi rozbil a...
Nebyli jste u nich, že ne?
Všechno je jako dřív. Jen jsme uklidili.
Kdo vám to dovolil? Tohle je můj dům!
Promiňte.
Edu, no tak.
Chceš se projít?
Mysleli jste si, že jsem se zabil?
Ne.
Slíbil jsi mi to a já ti věřil.
Vždycky ti věřím.
- Nezmizel jsem schválně. - Já vím.
- Ne, nevíš. - Vím, co tím myslíš.
Nevíš, protože jsi tam nebyl.
Kde jsem nebyl?
- Tam, s... - S kým?
Potkal jsem...
Koho, Edu?
S kým jsi byl?
Kde jsi byl? Mluv, prosím.
Potřebuju se napít.
Udělal jsi chybu, když jsi mi věřil.
- Proč to říkáš? - Chtěl jsem...
Co jsi chtěl?
To, co si myslíš.
Neudělal jsem to, protože mě zastavila.
Tak jsem se rozhodl žít.
Ale nebýt jí...
A kdo je ona? Proč mi to neřekneš?
Každé rozhodnutí, které jsme neudělali, má svůj vlastní vesmír.
Hej, Edu.
Jsi doma.
Koukala jsi na fotky?
Jo.
Všechno zase uklidím, jak to chceš mít.
Dobrý?
Chceš se chvíli posadit?
Tátovi to tady tak slušelo.
Jenom tady? Vždycky mu to slušelo.
Víš, často s ním mluvím.
S tvým otcem.
Každý den, co nás opustil.
Celých osm let?
Příští měsíc to bude devět.
Jsou s námi.
Tady.
Přežijeme jen tak, že tomu budeme věřit.
Oni...
Clara a Òscar na mě byli hodní.
Ani chvíli mě nenechali samotnou.
I tvůj tchán měl starost. Včera tu byl.
A Pere zase říkal, že jestli to nezvládáme,
můžeme k němu. Má místo pro oba.
Určitě nechceš něco k pití?
Ne. Co ty? Mám ti něco připravit? Čaj?
Copak ty děláš čaj?
Dělal jsem Elise čaj každý večer před spaním.
Když tvůj otec odešel,
bylo pro mě těžký spát v naší posteli.
Zalezla jsem pod deku a vždycky jsem tiše řekla:
„Dobrou noc, Maneli.“
A ty první noci jako bych slyšela:
„Dobrou noc, holčičko.“
Pamatuješ? Vždycky mi říkal holčičko.
Přede mnou a před Perem ne.
Maneli.
Ty bys ho uměl utěšit mnohem líp něž já.
Taky mi chybíš, tati.
Jen jedna věc je horší než ztratit partnera.
Ztratit i svoje děti.
Udělal bych cokoliv, abych je mohl ještě jednou obejmout.
Mami,
když na pár dní zmizím a nebudu se ozývat,
neměj strach. Přísahám, že budu v pořádku.
Kam jdeš? Víš, kolik je hodin?
Eduarde, prosím, řekni mi, kam jdeš!
Je zavřeno, copak to nevidíte?
Můžete otevřít?
Doktorko! Otevřete, prosím!
Jedna ambulance je kousek odsud.
- To jsem já, Eduard! Otevřete, doktorko! - Do hajzlu!
Tady, berte. Vezměte si to a běžte jinam, prosím.
Omlouvám se.
- Proč jste neotevřela? - Promiňte, spala jsem.
Měla jste pravdu, vrátil jsem se.
Ale trvalo vám to. Pojďte dál.
Počkejte.
Sedněte si.
Košili.
Měla jsem to udělat ráno, ale vy jste utekl.
- Bál jsem se. - Už se nebojíte?
Tlak 120 na 80, to je dobré.
Trochu nižší, ale to vyřeší kafe.
Glukóza dobrá, cholesterol normální.
Lipoproteiny v normě, transaminázy v pořádku.
Kreatin perfektní.
Jedl jste dnes?
Jo, hodně. Měl jsem hlad.
Ano, vidím to.
Hemoglobin máte nízko, ale mohlo by být hůř.
Nádech.
- Ale jak... - Nemluvte. Teď výdech.
- Kuřák? - Už devět let ne.
Když táta umřel...
Můžete zmlknout?
Mám cigarety.
Můžeme si dát ke kafi.
Nebojte, neublíží vám to. Bude se vám to líbit.
Je to lepší, než jsem čekala.
Můžeme jít tam?
Ne, ne.
Nejdříve mi musíte říct, co jste v tom vesmíru viděl.
A musíte mi dokázat, že jste připravený na další cestu.
Jsem připravený. Proč myslíte, že jsem tady?
A když jste odcházela z mostu, zmáčkl jsem ten knoflík.
Pak jsem se probudil tady.
Neprobudil jste se, vrátil jste se.
- Ještě kafe? - Ne.
- Co ta cigareta? - Je výborná. Zase do toho spadnu.
Ne, není v ní nikotin. Neublíží vám, není návyková.
Dobrý věci jsou návykový.
Můžeme se tam vrátit? Chci je vidět.
Koho?
Jak to myslíte? Je. Mou ženu, moje děti.
Nejdříve bychom si měli projít pár věcí.
Jen pár konceptů.
Před cestou jste se soustředil na konkrétní chvíli, že?
Na naše setkání.
Na to, co by bylo, kdybych vás nepotkal.
A představil jste si...
Tu chvíli, kdy jste se objevila na mostě.
A potom?
Stiskl jsem knoflík a byl jsem ve vlaku.
Pak jsem se viděl mrtvýho na kolejích.
- Ne! Vidíte? Nechápete to. - Jak to myslíte?
To jste nebyl vy. Byl to jiný Eduard.
Eduard z jiného vesmíru.
Přestože našel jinou doktorku Everestovou,
rozhodl se zabít.
Tohle není stroj času, kde se vrátíte a zvolíte jinou cestu.
Navštěvujete alternativní vesmír.
Takže už je neuvidím? Už neuvidím svou rodinu?
- Oklamala jste mě. - Já vás neoklamala.
Zase je uvidíte.
- Ale opakuji... - Ne, víc neříkejte.
Vím, kam se chci vrátit při druhý cestě.
Pokračujte v experimentu, doktorko.
Klíč.
Klíč?
Umřeli kvůli mně. Protože jsem byl sobec.
Kvůli klíči od auta, který jsem Elise nechtěl dát.
Vaše žena se jmenuje Elisa?
Já to neříkal?
Nevzpomínám si. Občas už mě klame paměť.
Dýchejte zhluboka.
Buďte pozorný.
Všechno mi podrobně vylíčíte.
Pamatujete si, jak se vrátíte?
Zavřete oči.
Soustřeďte se na chvíli, kterou jste si vybral.
Klíč.
Do hajzlu! Pardon, já vás neviděl.
A dost! Udělej to znovu
a řeknu to rodičům!
Počkej, nezavírej dveře!
Mlč! Nebo udělám nějakou hloupost.
Poslyš, podívej se na tohle.
Poslouchej mě.
Teď vezmeš ten klíč a dáš ho svojí ženě.
Rozumíš? Jo, nebo ne?
Nikomu neříkej, žes mě viděl. Stejně ti nikdo neuvěří.
Dej ten klíč Elise. Je tvoje žena Elisa, že jo?
Dobře. Je to otázka života a smrti. Jasný? Života a smrti!
Roser? Dorazím do Girony později.
Půjčil jsem auto ženě a její nestartuje.
Zavolej tam a řekni, že se opozdím. Ahoj.
Můžu vynechat angličtinu?
Proč bys to dělal?
- Musím za kamarádem. - Tak za kamarádem?
- Jo. - Kdo ti to dovolil?
Ptám se teď.
Ne, Jane, to nejde.
Sakra.
Tati?
Co tady děláš?
Co to máš na sobě?
Carlo.
Miláčku.
Miláčku můj.
Tati? Tati, to bolí.
Jak se máš, krásko? Princezno moje.
Co děláš, tati?
Já vím, promiň. Já nemůžu...
Co?
...vzít tě s Janem do školy.
Odveze vás máma, dobře?
Jako každý den už roky.
Jo, ale dneska jede mým autem, dobře?
Po tom, jak ses včera choval...
Skvěle, výborně.
Všechno bude v pořádku.
Carlo, Jan už je tady. Jdeš, nebo co?
- Tati. - Co?
Jsi v pořádku?
Mám se skvěle. Skvěle.
Jdi za mámou. Uvidíme se později, dobře?
Jo, určitě. Uvidíme se pak. Miluju tě, lásko.
Moc tě miluju, moc.
Co jsi jí to říkal?
Co to máš s vlasy?
Kde jsi byl? Co jsi dělal?
Carla se bojí. Ani se nedivím.
Ty jsi pil? A kde je moje auto?
Stojí na ulici.
Vrátil jsem se, abych tě viděl...
Co?
Lásko moje.
Co to povídáš?
Nic, vezmi si moje auto. Odvezeš děti mým autem.
Jistě. Co jsi mi chtěl, Eduarde?
Jen že tvoje auto blbne.
Nejezdi s ním, dokud se na něj nepodívá mechanik.
Proč jsi to neřekl včera? Vyhnuli bychom se další hádce.
Další hádce?
- Neutahuj si ze mě. - Neutahuju.
Co je s tebou?
- Chceš to vědět? - Jo.
Nemůžu bez tebe žít.
- Přijedeme pozdě. - Ty to nechápeš.
- Nesnáším, když žertuješ. - Já nežertuju.
Říkám ti pravdu. Nemůžu bez tebe žít. Miluju tě.
Moc tě miluju.
Miluju tě, nemůžu být bez tebe.
Už to vím, chápeš? Vím, jaký je život bez tebe.
A teď jsem tady, protože takový život nesnesu.
Nemůžu.
Ahoj, Jane. Mám tě rád, synku.
Ahoj, Carlo, mám tě rád. Eliso, miluju tě!
Uvidíme se později doma! Nebo tak.
Mám vás všechny rád! Moc rád. Miluju vás.
Miluju vás.
Eduarde, co tu děláte?
Dnes nepracujete? Zabouchl jste si klíče?
Jo, jsem hlava děravá.
- V pořádku? Nevypadáte dobře. - Ne, necítím se dobře.
Napustím vám vanu. Odpočiňte si a udělejte si volno.
Dobře?
Jo.
Převleču se a napustím vanu.
Nic nedělejte, jen klid.
Pane, volá policie.
Policie?
Ano?
Ano, jsem z rodiny.
Jsem jeho bratr. Co se stalo?
Cože?
Ne, to ne. Raději zavolejte do firmy.
Agrupació Mediterrania.
Chtějte Roser Campsovou, jeho sekretářku. Sežene vám ho.
Díky.
Pane, stalo se něco špatného?
Stalo se to zase. Nemohl jsem to zastavit. Nešlo to.
Pane!
Nenávidím tě.
Celý den jsi nic nejedl.
Mám ti uvařit?
Najím se, až budu chtít. Slibuju.
Jak po téhle tragédii máme žít, synku?
Jdi odsud pryč. Běž.
Bude ti líp mezi lidmi.
Tere, odveď mámu.
Chceš bydlet u nás?
- Tere by to nevadilo. - Ne, díky.
Martí a Pau by nebyli rádi.
Proč ne?
- Nejsem jejich oblíbený strýček. - No tak, nebuď hloupý.
- Mluvil jsi s mým tchánem? - Ne, proč?
Celý den na mě nepromluvil. A ten pohled...
Bojím se, že něco provede.
- Necháš nás o samotě? - Zrovna o tobě mluvíme.
Proč moje dcera vezla děti do školy tvým autem?
Její nějak blbnulo.
Vzala si tvoje, a je mrtvá.
Moje dcera. Moje vnoučata.
Moje žena a moje děti.
Chceš vědět proč?
- Proč co? - Proč?
Protože si včera vzali tvoje auto.
Teď jsou mrtví.
- Myslíš, že je to moje vina? - Samozřejmě.
Co jsi s tím autem udělal? Schválně jsi poničil brzdy?
- Tak co, poničil jsi brzdy? - Joane!
- Ne, ne. - Nech mě být, Joane!
- Nech mě! Zbláznil ses? - Hej!
Joane, Joane! Nech toho! Běž pryč! Běž, prosím.
Nech ho! Nech ho!
Co se stalo?
Co se mělo stát?
- Tady. - Co myslíš?
To mi pro tebe dal Lluís.
Je tak zahořklý.
I po tolika letech Elisu chtěl.
Láska někdy trvá navždy.
To bude Òscar.
Ne, dojdu tam. Chci ho vidět.
Je mi to líto.
Dřív jsem to nestihl. Mrzí mě to.
Je to hrůza. Je mi to líto.
Pojď, posadíme se.
Dám si sprchu a přijdu, dobře?
Potřebuju si odpočinout. Pojď dál.
PRO ELISU OD LLUÍSE ANTICA (BOHUŽEL NE OD BEETHOVENA)
Co?
Co tam dole děláš?
Jsi v pořádku, Eduarde?
Eduarde?
Tati? Tati.
Ty žiješ!
Jo, cítím to taky. Uvnitř jsem mrtvý.
Tati, tolik jsi mi chyběl.
Tolik jsi mi chyběl!
Eduarde.
Synku.
Už je to spousta let,
co jsi mě rozbrečel.
Ale tvoje srdce...
Neboj se, daří se mi dobře.
Neříkej to mámě, ale v týhle situaci
mám chuť si zapálit.
Tati.
Kdys mi naposledy řekl tati?
Je to tragédie.
Ale musíme ji za každou cenu překonat.
Nerad to říkám, ale někdy tyhle tragédie
člověka donutí přemýšlet.
A pak jsi víc takový, jako tě vidím teď. Můj synáček.
Hodnější, víš?
Miluju Elisu celým srdcem, tati.
Ji, Jana a Carlu. Jsou celý můj život.
Škoda, že až teď,
ale jsem rád, žes to vůbec řekl. - Tati.
Tati, něco jsem tu hledal,
ale nemůžu to najít. Podíváš se?
Prosím. Je to někde pod postelí.
Nemůžu to najít. Koukni tam. Já to tam nikde nevidím.
Jo, tam. Tam.
Je to ono, nebo ne?
Co tam děláš?
Vypadal o něco starší.
A pak mě chytil. Já, sám sebe.
Jako bych to byl vážně já.
Nebyl jsem to já, ale vypadal úplně jako já.
Chceš pomoc?
Ne, nepotřebuju ji!
- Ne, ne. - Zůstaň tady.
- Ne, jen chvíli. - Chci být sám.
Díky, žes přišel, Òscare.
Chci být sám!
Dobře, tak si promluvíme později.
Òscare, počkej! Chci s tebou mluvit!
Vyhodil jsi mě!
Co? Co se děje?
Teď chceš mluvit? Co chceš?
Promluvíme si, dobře?
Jako když jsme byli nejlepší přátelé.
Proto mě vyděsilo, když jsi mi řekl ten příběh.
Znám psychiatra...
Jaký příběh?
Jaký?
Jak jsi mi povídal.
- Nejsi na tom dobře. - A cos čekal?
- O jakým příběhu mluvíš? - O tý halucinaci s dvojníkem.
Víš, že to byla halucinace, ne?
Když myslíš.
Nebudeš se hádat?
- Edu, chceš znát můj názor? - Jo.
Jo? Ale tentokrát mě nepřerušuj.
- Dobře? - Dobře.
Říkal jsi, že nějaký tvůj odrbaný dvojník
tě předevčírem navštívil
a chtěl, abys dal Elise svoje klíče. A pak...
Rozumíš? Nestalo se to.
Podvědomě sis to vymyslel, aby ses cítil provinile.
Jsi v šoku a jsi zmatený,
ale byla to nehoda.
Vymyslel jsem si alter ego, abych se cítil provinile?
Jistě, má to logiku.
Tvoje mysl si vymýšlí halucinace
a vypadají opravdově.
Máš jiný vysvětlení?
Nevím. Třeba to byl Eduard z paralelního vesmíru,
který přišel odvrátit tragédii,
ale nevyšlo mu to.
Musíš se léčit, Eduarde.
Jo, možná.
Uznáváš to?
Když ses uklidnil, musím se ti přiznat.
Neudržím to v sobě, promiň. Snad mi Elisa odpustí.
Tu noc předtím mi volala.
Elisa? Co říkala?
Rozhodla se tě opustit.
- Chtěla se pomstít. Hádali jste se... - Nesmysl.
Co se známe, nikdy mě nenapadlo,
že bych žil bez Elisy a našich dětí.
Já tě nepoznávám.
Škoda, žes to nikdy neřekl jim.
Ale určitě to věděli.
A koukej si vyhnat z hlavy, že bys udělal nějakou hloupost.
Řekl jsem, že udělám hloupost?